2 Samuel 1 NTR
1. După moartea lui Saul, David se întorsese de la înfrângerea amalekiților și se afla în Țiklag de două zile.
2. A treia zi a venit un bărbat din tabăra lui Saul, cu hainele sfâșiate și cu țărână pe cap. Când a ajuns la David, s-a aruncat la pământ și s-a închinat.
3. David l-a întrebat: ‒ De unde vii? El i-a răspuns: ‒ Am scăpat din tabăra lui Israel.
4. David i-a zis: ‒ Spune-mi, te rog, ce s-a întâmplat? El a răspuns: ‒ Oamenii au fugit de pe câmpul de luptă și mulți dintre ei au murit. Saul și fiul său Ionatan au murit și ei.
5. David l-a întrebat pe tânărul care l-a înștiințat: ‒ De unde știi că Saul și fiul său Ionatan au murit?
6. Tânărul care l-a înștiințat a răspuns: ‒ S-a întâmplat să mă aflu pe muntele Ghilboa, unde l-am văzut pe Saul, sprijinit pe sulița sa, în timp ce carele și călăreții îl ajungeau din urmă.
7. Când Saul s-a uitat în urmă și m-a văzut, m-a chemat, iar eu i-am răspuns: ‒ Iată-mă!
8. El m-a întrebat: ‒ Cine ești? Eu i-am răspuns: ‒ Sunt amalekit.
9. Atunci el mi-a zis: ‒ Stai în dreptul meu și omoară-mă, căci, deși mai este viață în mine, m-a apucat amețeala.
10. Așadar, am stat în dreptul lui și l-am omorât, deoarece știam că nu va mai trăi în urma căderii sale. I-am luat apoi coroana de pe cap și brățara de la braț și le-am adus aici stăpânului meu.
11. Atunci David și-a apucat hainele și le-a sfâșiat, iar toți bărbații care erau cu el au făcut același lucru.
12. Au jelit, au plâns și au postit până seara pentru Saul, pentru fiul său Ionatan, pentru poporul Domnului și pentru Casa lui Israel, căci au căzut loviți de sabie.
13. Apoi David l-a întrebat pe tânărul care i-a adus veștile: ‒ De unde ești? El i-a răspuns: ‒ Sunt fiul unui străin, un amalekit.
14. Atunci David i-a zis: ‒ Cum de nu te-ai temut să-ți ridici mâna ca să-l dobori pe unsul Domnului?
15. Apoi David l-a chemat pe unul dintre tinerii lui și i-a zis: ‒ Apropie-te și omoară-l! El l-a lovit și acesta a murit.
Cântarea de jale a lui David16. David i-a zis: ‒ Sângele tău să fie asupra capului tău, căci gura ta a mărturisit împotriva ta când ai zis: „L-am omorât pe unsul Domnului“.
17. David a cântat această cântare de jale despre Saul și despre Ionatan, fiul acestuia,
18. și le-a cerut fiilor lui Iuda să învețe această Cântare a Arcului (iată că ea se află scrisă în „Cartea lui Iașar“):
19. „Gloria ta, Israel, zace ucisă pe înălțimile tale. O, cum au căzut vitejii!
20. Nu spuneți lucrul acesta în Gat și nu-l vestiți pe străzile Așchelonului, ca nu cumva să se bucure fetele filistenilor, ca nu cumva să strige de bucurie fetele celor necircumciși.
21. O, munți ai Ghilboei! Să nu mai fie nici rouă și nici ploaie peste voi, și nici câmpii pentru darurile de mâncare! Căci acolo a fost profanat scutul vitejilor, scutul lui Saul, care nu mai este uns cu ulei.
22. De la sângele celor uciși, de la grăsimea vitejilor, arcul lui Ionatan nu dădea înapoi, iar sabia lui Saul nu se învârtea în gol.
23. Saul și Ionatan, care, în viață, s-au iubit și s-au plăcut, nici măcar în moarte n-au fost despărțiți. Erau mai iuți decât vulturii și mai puternici decât leii.
24. Voi, fete ale lui Israel, plângeți-l pe Saul, pe cel care vă îmbrăca în haine stacojii și cu mult fast, pe cel care vă împodobea hainele cu ornamente de aur.
25. Ah, cum au căzut vitejii în mijlocul luptei! Ionatan zace ucis pe înălțimile tale.
26. Sunt mâhnit din cauza ta, frate Ionatan! Mi-ai fost atât de drag! Dragostea ta pentru mine a fost minunată, mai minunată chiar decât dragostea femeilor.
27. O, cum au căzut vitejii și cum au fost distruse armele!“.